ЕКОНОМІЧНА ЕФЕКТИВНІСТЬ ПІДВИЩЕННЯ ТЕПЛОТЕХНІЧНИХ ХАРАКТЕРИСТИК ОГОРОДЖУВАЛЬНИХ КОНСТРУКЦІЙ
У статті досліджено економічну ефективність підвищення теплозахисних характеристик огороджувальних конструкцій житлових будівель шляхом застосування сучасних теплоізоляційних матеріалів. Проведено аналіз тепловтрат будівель та визначено вплив теплоізоляції на зниження енергоспоживання. Запропоновано підхід до оцінки ефективності утеплення на основі показників річної економії енергії, терміну окупності та приведених витрат життєвого циклу (LCC). Виконано розрахунок оптимальної товщини теплоізоляційного шару для кліматичних умов Сумської області. Результати дослідження показують, що збільшення товщини теплоізоляції дозволяє зменшити тепловтрати будівлі на 45-70%, що забезпечує економію витрат на опалення до 60%. Отримані результати можуть бути використані при проєктуванні енергоефективних будівель та модернізації житлового фонду.
Авторське право (c) 2026 Сергій Андрух, Оксана Юрченко, Інна Токар https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ДИВЕРСИФІКАЦІЯ МІЖНАРОДНОГО АГРОТРЕЙДИНГУ В УМОВАХ ГЛОБАЛЬНИХ ВИКЛИКІВ ТА ЇЇ ВПЛИВ НА ЕКОНОМІЧНУ БЕЗПЕКУ АГРАРНИХ КОМПАНІЙ
У статті обґрунтовано, що глобальні виклики формують нову реальність функціонування міжнародного агротрейдингу, в якій домінують невизначеність, динамічність і багатовекторність ризиків. Описано ключові характеристики глобальних викликів, їх вплив на міжнародний агротрейдинг та наслідки для економічної безпеки аграрних компаній. Встановлено, що геополітичні ризики, логістичні обмеження, цінова волатильність, регуляторні бар’єри, природно-кліматичні ризики та екологічні вимоги формують середовище підвищеної невизначеності, ускладнюють функціонування міжнародного агротрейдингу та формують об’єктивну необхідність переходу до більш гнучких, багатовекторних моделей розвитку аграрних компаній. Розкрито теоретичну сутність диверсифікації, основні види диверсифікації, роль диверсифікації в управлінні ризиками та забезпеченні економічної безпеки аграрних компаній. Обґрунтовано, що диверсифікація міжнародного агротрейдингу виступає ключовим елементом системи економічної безпеки аграрних компаній, оскільки вона мінімізує ризики, підвищує стійкість до криз, забезпечує стабільність функціонування, формує основу для довгострокового розвитку. У сучасних умовах глобальних викликів (війна, логістичні обмеження, нестабільність ринків) роль диверсифікації суттєво зростає, трансформуючись із інструмента зменшення залежності від окремих ринків у необхідну умову виживання та конкурентоспроможності підприємств. Для забезпечення економічної безпеки аграрних компаній доцільно реалізовувати комплексну диверсифікацію, яка інтегрує географічний, товарний, логістичний та фінансовий виміри. Виокремлено обмеження диверсифікації: потреба значних фінансових і управлінських ресурсів; імовірне «розпорошення» компетенцій; підвищення складності управління; ризики виходу на недостатньо вивчені ринки. Акцентовано увагу на важливості не максимально можливої диверсифікації, а оптимальної диверсифікації, яка має базуватися на стратегічному аналізі.
Авторське право (c) 2026 Марія Диха, Валерій Диха https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
НАУКОВІ ПІДХОДИ ДО ОЦІНЮВАННЯ РІВНЯ СТАЛОГО РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД В УКРАЇНІ
У статті визначено теоретико-методичні засади оцінювання рівня сталого розвитку територіальних громад в Україні та обґрунтовано необхідність формування комплексної системи індикаторів у контексті децентралізації та євроінтеграційних процесів. Доведено, що відсутність уніфікованого інструментарію ускладнює стратегічне управління на місцевому рівні та знижує ефективність прийняття управлінських рішень. Підкреслено значення локалізації цілей сталого розвитку та адаптації міжнародних підходів до національних умов. Обґрунтовано структуру системи оцінювання, що включає економічну, соціальну, екологічну та інституційну складові, а також визначено принципи її формування. Запропоновано підхід до побудови індикаторів, який забезпечує поєднання порівнюваності та гнучкості оцінювання сталого розвитку територіальних громад.
Авторське право (c) 2026 Олег Діденко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЛЮДСЬКИЙ КАПІТАЛ У ПОШТОВІЙ ЛОГІСТИЦІ ЯК ФАКТОР ПРИСКОРЕНОГО ВІДНОВЛЕННЯ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ
У статті досліджено трансформацію ринку праці України в умовах сучасних економічних та демографічних викликів. Встановлено, що посилення трудової міграції та скорочення чисельності економічно активного населення формують дефіцит трудових ресурсів у ключових секторах економіки. Особливу увагу приділено логістичній сфері та діяльності поштових операторів, ефективність яких залежить від якості організації сортувальних операцій. Запропоновано модель оцінки ефективності сортувальних процесів з урахуванням продуктивності праці, часу виконання операцій та рівня помилок. Обґрунтовано вплив людського капіталу на підвищення ефективності логістичних систем в умовах кадрового дефіциту. Доведено, що підвищення кваліфікації персоналу сприяє зменшенню кількості помилок та скороченню часу обробки відправлень.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Дружиніна, Олег Клімов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АРХІТЕКТОНІКА ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ ЕКОСИСТЕМИ МЕДИЧНИХ ПОСЛУГ ЯК СКЛАДОВА РОЗВИТКУ СИСТЕМИ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я
У статті досліджено тенденції трансформації вітчизняної системи охорони здоров’я та поступову імплементацію елементів підприємницької екосистеми на ринку медичних послуг. Метою статті визначено побудову концептуальної моделі архітектоніки підприємницької екосистеми медичних послуг та характеристика її ключових елементів. Методикою дослідження передбачала використання системного, структурно-функціонального, логічного та концептуального підходів, а також методів аналізу, узагальнення та систематизації наукових джерел. Результатом стало актуалізація сутності трактування архітектоніки підприємницької екосистеми медичних послуг, обґрунтування її багаторівневої структури та визначення взаємозв’язків між суб’єктно-об’єктними, управлінсько-регуляторними, функціонально-результативними, підприємницько-інноваційними, цифрово-комунікаційними, інвестиційно-ресурсними, освітньо-науковими та кадровими, соціально-партнерськими елементами. Практична значущість отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованої концептуальної моделі для формування механізмів стратегічного управління розвитком системи охорони здоров’я, цифрової трансформації медичної сфери та розвитку медичного підприємництва.
Авторське право (c) 2026 Дмитро Дячков https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕХАНІЗМИ ЕНЕРГОЕФЕКТИВНОСТІ ТА ЗЕЛЕНОГО БУДІВНИЦТВА В РАМКАХ ПУБЛІЧНО-ПРИВАТНОГО ПАРТНЕРСТВА
У статті узагальнено механізми інтеграції енергоефективності та зеленого будівництва в проєкти публічно-приватного партнерства, актуальні для повоєнного відновлення інфраструктури, зниження енергетичних витрат і підвищення якості суспільно значущих послуг. Запропоновано розглядати такі рішення як узгоджену систему інституційних ролей, договірних вимог, фінансової моделі, розподілу ризиків і ключових показників результативності, пов’язаних з оплатою за досягнутий результат. Обґрунтовано доцільність застосування оцінювання витрат життєвого циклу, чистої приведеної вартості та багатокритеріальних показників енергетичної, екологічної й експлуатаційної ефективності. Визначено логіку вибору енергосервісних і змішаних моделей реалізації, а також подано пропозиції щодо закріплення базового рівня енергоспоживання, процедур вимірювання, індексації платежів та управління змінами.
Авторське право (c) 2026 Любов Згалат-Лозинська, Ганна Шпакова, Тетяна Іванова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОБҐРУНТУВАННЯ КОНЦЕПТУАЛЬНИХ ОСНОВ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ СПРАВЕДЛИВОСТІ
У статті досліджується концепція енергетичної справедливості, яка виступає сучасною нормативно-теоретичною основою формування енергетичної політики. Простежено еволюцію поняття енергетичної справедливості від її філософських витоків до сучасної п’ятикомпонентної моделі, що включає розподільчу, процедурну, відновну, космополітичну справедливість і справедливість визнання. Розкрито сутність принципів енергетичної справедливості та проблеми їх реалізації в Україні. Проаналізовано нормативно-правове забезпечення принципів енергетичної справедливості у Європейському Союзі та в Україні, зокрема в контексті Паризької угоди, Європейського зеленого курсу, ухвалених нормативно-правових документів, планів, заходів, розроблених механізмів справедливого переходу, стратегій сталого розвитку. Приділено увагу викликам імплементації принципів енергетичної справедливості та трансформації енергосистеми України в умовах воєнного стану. Обґрунтовано необхідність синтезу етичних засад і раціональної політики для забезпечення сталого, соціально-орієнтованого і збалансованого розвитку енергетики. Обґрунтовано, що імплементація принципів енергетичної справедливості здатна знизити соціальну напруженість, підвищити довіру до інституцій та сприяти консолідації суспільства, особливо в умовах криз і трансформацій. Крім того, вона створює передумови для інтеграції України у європейський енергетичний простір та участі у глобальних процесах декарбонізації. Таким чином, енергетична справедливість виступає не лише теоретичною конструкцією, а практичним інструментом формування ефективної енергетичної політики. Її впровадження є необхідною умовою забезпечення сталого розвитку, енергетичної безпеки та відновлення України у післявоєнний період, а також запорукою формування нової архітектури енергосистеми, орієнтованої на потреби людини, суспільства і довкілля.
Авторське право (c) 2026 Віталій Зима https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АНАЛІЗ ЗАБЕЗПЕЧЕНОСТІ ПІДПРИЄМСТВА ТРУДОВИМИ РЕСУРСАМИ: ЗМІНА ПАРАДИГМИ
У статті обґрунтовано поглиблення аналізу забезпеченості трудовими ресурсами в напрямку кращого залучення, розвитку та утримання працівників, кваліфікованої робочої сили і цінних талантів. Зміна парадигми аналізу забезпеченості трудовими ресурсами сприяє створенню взаємовигідної ситуації: підприємства – набувають здатності формувати позитивну культуру на робочому місці, утримувати працівників, зменшувати плинність кадрів, краще забезпечувати себе кваліфікованою робочою силою та залишатися конкурентоспроможними; співробітники – отримують можливість професійного і особистісного зростання, одержання привабливої заробітної плати, відчувати себе цінними та поважними. Метою статті є теоретичне обґрунтування та розробка алгоритму проведення розширеного аналізу забезпеченості трудовими ресурсами в напрямку кращого залучення, розвитку та утримання працівників, кваліфікованої робочої сили і цінних талантів, як каталізатора конкурентоспроможності підприємства. У статті наведено сучасну інтерпретацію терміну «трудові ресурси». У результаті дослідження запропоновано поняття «персонал» підприємства розглядати як його фундаментальний наріжний камінь; як потужний трудовий колектив з професійним досвідом, природніми здібностями, новаторськими навичками вирішення виробничих завдань і орієнтованою на клієнта відданістю співробітників, з їх унікальним внеском для впровадження інновацій та досягненням нових етапів стабільної конкурентоздатності впродовж довгострокового періоду. Охарактеризовано інформаційну базу аналізу забезпеченості трудових ресурсів. Розглянуто типові показники для аналізу забезпеченості та ефективності використання трудових ресурсів. Проведено аналіз забезпеченості трудовими ресурсами одного з інноваційних підприємств Хмельницької області – Товариства з обмеженою діяльністю «Hillary Cosmetics», що займається виробництвом косметики з компонентів натурального походження. Запропоновано алгоритм розширеного аналізу забезпеченості трудових ресурсів, залученості, розвитку і утримання співробітників, в тому числі талантів, та ефективності їх використання.
Авторське право (c) 2026 Марія Зуб https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТРАТЕГІЧНІ ІМПЕРАТИВИ ЦИФРОВІЗАЦІЇ СИСТЕМИ УПРАВЛІННЯ НАУКОВИМИ ПРОЄКТАМИ В УМОВАХ НЕСТАБІЛЬНОСТІ
У статті досліджено стратегічні аспекти цифровізації системи управління науковими проєктами в умовах нестабільності. Проаналізовано теоретичні підходи до цифрової трансформації управління, зокрема системний, процесний, інноваційний та data-driven підходи, що формують основу сучасних управлінських рішень у науковій сфері. Здійснено аналіз макроекономічних передумов розвитку науки на основі динаміки валового внутрішнього продукту, що дозволило визначити загальні тенденції функціонування економіки та її вплив на фінансування наукової діяльності. Досліджено структуру фінансування науки в Україні, що дало змогу виявити пріоритети державної політики та існуючі дисбаланси у розподілі ресурсів. Окрему увагу приділено оцінці рівня цифровізації наукової сфери, зокрема впровадженню електронних платформ управління, аналітичних систем і наукометричних інструментів. На основі узагальнення теоретичних і емпіричних результатів розроблено стратегічну карту цифровізації системи управління науковими проєктами, яка відображає взаємозв’язок зовнішнього середовища, ресурсного забезпечення, технологічних інструментів, управлінських процесів та стейкхолдерської взаємодії.
Авторське право (c) 2026 Ірина Каліна, Юлія Мазур, Ганна Братусь https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІННОВАЦІЙНІ МЕТОДИ ТА ІНСТРУМЕНТИ ОПТИМІЗАЦІЇ ВІДДАЛЕНОЇ РОБОТИ КРЕАТИВНИХ КОМАНД
У статті розкрито засади формування системи інноваційних методів та інструментів оптимізації віддаленої роботи креативних команд. Цифрова трансформація поглиблюється, формати зайнятості стають гібридними, що робить актуальним перегляд управлінських підходів. Креативну команду розглянуто як особливий суб’єкт управління, що створює нематеріальний продукт і працює в нелінійному ритмі дивергентного та конвергентного мислення. Запропоновано визначення інноваційного методу управління віддаленою роботою креативної команди як системно поєднаної дії цифрової інфраструктури, методологій управління й практик командної взаємодії, які компенсують нестачу фізичної спільної присутності, забезпечують прозору координацію, не обмежуючи автономії, та підтримують психологічну безпеку як ресурс креативності. Інноваційні методи класифіковано за трьома взаємопов’язаними вимірами: технологічним (платформи синхронного дизайну, інструменти візуальної колаборації, інтегровані комунікаційні екосистеми, хмарні системи управління цифровими активами, інструменти на основі штучного інтелекту), організаційно-управлінським (Agile, Scrumban, Lean UX, OKR, ROWE, концепція гібридної креативності) та соціально-психологічним (психологічна безпека, спільне піднесення, ретроспективи, право на відключення). Побудовано матрицю відповідності між шістьма групами викликів дистанційного формату та трьома вимірами методів, яка показує, що застосування окремих інструментів не дає стійкого результату. Представлено інтегровану модель творчого процесу, що поєднує методології дизайн-мислення, Lean UX та Agile у єдину послідовність.
Авторське право (c) 2026 Ірина Ковшова, Каріна Канєвська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МІЖНАРОДНЕ МУНІЦИПАЛЬНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО ЯК ІНСТРУМЕНТ ЗАЛУЧЕННЯ ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЕФЕКТИВНОГО АДМІНІСТРУВАННЯ МІСЦЕВОГО РОЗВИТКУ
У статті досліджено трансформацію ролі територіальних громад як суб'єктів міжнародної діяльності в умовах сучасних кризових викликів. Проаналізовано теоретичний базис муніципальної парадипломатії та концепцію багаторівневого врядування, що дозволяє громадам виходити за межі локального управління та стати повноцінними гравцями на міжнародній арені. Особливу увагу приділено механізмам «маркетингу відновлення» та переходу до цифрового адміністрування міжнародних проектів як інструментів підвищення інституційної довіри донорів. На основі успішних кейсів українських міст доведено зв'язок між стратегічним брендингом території та залученням інвестицій. Визначено пріоритетні вектори розвитку співробітництва, серед яких цифрова трансформація, мережева дипломатія та професіоналізація кадрів. Сформульовані висновки корелюють із Державною стратегією регіонального розвитку до 2027 року, акцентуючи на важливості самодостатності громад у глобальному контексті.
Авторське право (c) 2026 Світлана Колонтай, Алісія Колонтай https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПАРАДИГМА СОЦІАЛЬНОГО ПРОСЛУХОВУВАННЯ В СИСТЕМІ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ЦИФРОВИХ БРЕНДІВ
У статті визначено роль соціального прослуховування (social listening) як стратегічного інструменту підвищення конкурентоспроможності брендів у цифровому середовищі. Проаналізовано еволюцію підходів до моніторингу соціальних медіа та виокремлено основні напрями його трактування: платформно-комунікаційний, технологічний і управлінський. Розкрито механізми трансформації неструктурованих даних в інсайти, що забезпечує перехід від реактивної до проактивної моделі управління брендом. Охарактеризовано сучасний інструментарій, зокрема, технології обробки природної мови (NLP) та комп’ютерного зору, використання аналітичних платформ на кшталт YouScan для візуальної й текстової аналітики. Окрему увагу приділено етичним аспектам застосування AI-аналітики, зокрема дотриманню вимог конфіденційності даних (GDPR) та проблемі викривлення результатів через вплив «голосної меншості». Обґрунтовано доцільність застосування підходу Human-in-the-loop для підвищення точності інтерпретації даних. Доведено, що інтеграція social listening у процеси R&D сприяє виявленню потреб споживачів та їх залученню до співстворення інноваційної ціннісної пропозиції.
Авторське право (c) 2026 Ярослава Ларіна, Олександр Короткіх, Єлізавета Недашківська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЛЬ ІНСТРУМЕНТІВ HR-МЕНЕДЖМЕНТУ У ФОРМУВАННІ КОРПОРАТИВНОЇ КУЛЬТУРИ ОРГАНІЗАЦІЇ
У статті досліджено особливості формування інноваційної корпоративної культури, як стратегічного завдання HR-менеджменту спрямоване на створення середовища, де заохочуються креативність, експерименти, навчання та швидка адаптація до змін. HR-механізми включають комплекс інструментів, що впливають на поведінку, цінності та взаємодію співробітників. Формування інноваційного середовища через корпоративну культуру в HR-менеджменті - це стратегічний підхід, спрямований на створення атмосфери, яка стимулює креативність, експерименти та впровадження нових ідей. HR-менеджмент перетворює корпоративну культуру на інструмент розвитку, де кожен працівник відчуває себе частиною інноваційного процесу. HR-менеджер відіграє ключову роль, трансформуючи цінності компанії в щоденні практики, що сприяють інноваціям. Теоретико-методологічні підходи до управління корпоративною культурою в системі HR-менеджменту розглядають її не лише як систему цінностей, а й як стратегічний інструмент підвищення ефективності бізнесу та конкурентоспроможності. Управління корпоративною культурою в рамках HR передбачає свідоме формування, підтримку або зміну поведінкових норм, традицій та цінностей компанії для досягнення її цілей Теоретико-методологічні підходи до управління корпоративною культурою та творчим потенціалом персоналу спрямовані на об'єднання ціннісно-орієнтаційної бази компанії з розкриттям індивідуальних і колективних здібностей працівників для підвищення ефективності бізнесу. Основна мета такого управління - створення середовища, де культура стимулює творчість, саморозвиток та залученість, перетворюючи інтелектуальний та творчий потенціал на конкурентну перевагу. На основі аналізу наукових джерел було застосовано модель JD. Корпоративна культура як основа стабільності та розвитку виконує роль основи для створення стабільного середовища, яке об’єднує персонал навколо спільних цінностей та цілей. Вона формує у працівників відчуття причетності та підвищує їхню залученість. В організаціях та бізнесі корпоративна культура відіграє особливо важливу роль, оскільки забезпечує структурованість та стабільність, необхідні для виконання основних функцій. Креативність персоналу як інструмент адаптації до змін є важливим ресурсом, що забезпечує адаптивність організації до ринкових змін та інноваційного розвитку. Результати дослідження підтверджують, що за умов належної підтримки корпоративна культура може стимулювати креативність працівників, що, у свою чергу, сприяє розвитку інновацій. Особливо це актуально в умовах, де обмежені ресурси часто компенсуються творчими підходами до вирішення проблем. Вплив корпоративної культури на креативність персоналу підтвердило, що рівень креативності працівників значною мірою залежить від культурного клімату в організації. Підтримка з боку керівництва, заохочення ініціативності та відкритість до змін сприяють підвищенню творчої активності співробітників. Виявлено, що формування креативного середовища потребує не лише підтримки з боку вищого менеджменту, а й цінностей, що заохочують співпрацю та обмін знаннями між колегами. Практична реалізація моделі JD-R та використання моделі JD-R у процесі оцінки корпоративної культури дозволить виявити ключові аспекти, які потребують уваги для підвищення креативності та залученості персоналу. Зокрема, виявлено, що на рівні організації необхідно створити сприятливі умови, такі як надання працівникам додаткових ресурсів для творчої діяльності та зниження робочих навантажень, що перешкоджають розвитку творчих здібностей. Рекомендації дослідження спрямовані на вдосконалення корпоративної культури та підвищення рівня креативності. Зокрема, запропоновано впровадження регулярних тренінгів для розвитку творчого мислення, а також створення умов для обміну знаннями та ідеями між працівниками. Важливим є також зворотний зв’язок із працівниками, щоб своєчасно враховувати їх пропозиції та потреби. Стратегічне значення корпоративної культури має велике значення для підвищення ефективності та забезпечення високого рівня послуг. Формування культури, що заохочує ініціативність та відповідальність, дозволяє установам адаптуватися до сучасних викликів, зокрема у сфері раціонального використання ресурсів та екологічної безпеки. Підвищення конкурентоспроможності через інноваційність та креативність в організації, яка підтримує корпоративну культуру, орієнтовану на інновації, має більше шансів підвищити свою конкурентоспроможність. Результати дослідження вказують на те, що чітка орієнтація на підтримку творчого потенціалу працівників здатна забезпечити стабільний розвиток організації навіть в умовах обмежених ресурсів. Наукова цінність дослідження та наукова новизна роботи полягає у поєднанні теоретичних підходів та практичних рекомендацій щодо управління корпоративною культурою для стимулювання креативності. Це дозволяє використовувати результати як інструмент для оцінки корпоративної культури в інших державних та приватних організаціях, що прагнуть підвищити свою конкурентоспроможність.
Авторське право (c) 2026 Наталія Лебедєва https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТРАНСФОРМАЦІЯ СИСТЕМИ ФІНАНСУВАННЯ ЗАКЛАДІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ УКРАЇНИ: ПРОБЛЕМИ, ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ДОСВІД, ПЕРСПЕКТИВИ
Досліджено еволюцію фінансових механізмів у вищій освіті України, зокрема перехід від фінансування, орієнтованого переважно на кількісні показники, до формульного та результат-орієнтованого розподілу бюджетних коштів. Виявлено основні проблеми функціонування сучасної фінансової моделі, серед яких нестабільність динаміки надходження фінансових ресурсів, висока залежність від державного бюджету, скорочення контингенту здобувачів, дисбаланс між вартістю підготовки за державним замовленням і контрактною формою навчання, а також недостатній рівень фінансової автономії ЗВО. Окреслено основні моделі фінансування вищої освіти (державна, приватна, змішана, формульна та результат-орієнтована), здійснено порівняльний аналіз української практики з досвідом країн Європейського Союзу. Особливу увагу приділено ролі партнерств університетів з бізнесом, розвитку університетсько-бізнесової кооперації, впровадженню державних грантів і стимулюванню диверсифікації джерел доходів ЗВО. З метою визначення економічного ефекту державного фінансування вищої освіти побудовано економіко-математичні моделі, які дозволили оцінити вплив бюджетних витрат на макроекономічний розвиток та рівень зайнятості населення з вищою освітою у Чехії, Польщі та Латвії. Обгрунтовано доцільність формування в Україні змішаної моделі фінансування, що поєднує базову державну підтримку з конкурентними та результат-орієнтованими інструментами, а також активним залученням приватних і міжнародних ресурсів. Висвітлено роль проєкту UIHERP, що реалізується у 2021-2026 роках за підтримки Світового банку, як інструменту результат-орієнтованого фінансування, спрямованого на модернізацію інфраструктури ЗВО, розвиток їх цифрової та інституційної спроможності й наближення системи управління та фінансування вищої освіти України до європейських стандартів. Реалізація запропонованих підходів сприятиме підвищенню фінансової стійкості університетів, якості освітніх послуг і посиленню ролі вищої освіти у повоєнному відновленні та довгостроковому розвитку національної економіки.
Авторське право (c) 2026 Ірина Ломачинська, Вячеслав Труба, Майя Ніколаєва, Олександр Григор'єв https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КОНТРОЛІНГ ТА МЕТОДИ ОПТИМІЗАЦІЇ ОПЕРАЦІЙНИХ ПРОЦЕСІВ В ГОСПОДАРСЬКІЙ ДІЯЛЬНОСТІ ПІДПРИЄМСТВА
У статті досліджено актуальні проблеми та сучасні методологічні підходи до оптимізації операційних процесів підприємств в умовах динамічного конкурентного середовища та економічної нестабільності. Обґрунтовано, що оптимізація операційних процесів є ключовим фактором забезпечення стійкості, прибутковості та довгострокової конкурентоспроможності суб’єктів господарювання. Проаналізовано основні перешкоди на шляху впровадження організаційних змін, зокрема опір персоналу, високі ризики дестабілізації поточної діяльності, значні фінансові витрати та складнощі вимірювання реального економічного ефекту. Автори здійснюють комплексний огляд провідних управлінських методологій: концепцій ощадливого виробництва (Lean), Six Sigma, їхньої інтегрованої моделі Lean Six Sigma, стандартів моделювання бізнес-процесів BPMN, аналітичних систем Business Intelligence (BI), механізмів витратного контролінгу, філософії безперервного вдосконалення Kaizen та гнучких Agile-підходів. Доведено, що окремі інструменти мають суттєві обмеження: Lean ефективно усуває втрати, але недостатньо працює з варіативністю процесів; Six Sigma забезпечує високу якість, проте вимагає значних інвестицій і менш гнучка щодо швидкості. Максимальний синергетичний ефект досягається лише через комплексне поєднання цих методологій. Особлива увага приділена практичному інструментарію: картам потоку цінності (VSM), системі 5S, Kanban, Poka-Yoke, моделям AS-IS та TO-BE у стандарті BPMN, інструментам контролінгу (ABC-аналіз, BSC, KPI, ERP-системи) та принципам гнучкого управління. Підкреслено роль цифровізації, залучення персоналу та трансформації організаційної культури як обов’язкових умов успішної оптимізації. У висновках обґрунтовано, що формування єдиної адаптивної, процесно-орієнтованої моделі управління, яка базується на раціональному поєднанні ресурсної оптимізації, інновацій, цифрових технологій та людського капіталу, є фундаментальною передумовою сталого розвитку підприємств в сучасних умовах.
Авторське право (c) 2026 Євген Масленніков, Мілєна Шевченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЕКОНОМІЧНИЙ АНАЛІЗ ТА ОРГАНІЗАЦІЯ ВИРОБНИЦТВА МАКАРОННИХ ВИРОБІВ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВІЙНИ
У статті досліджено сучасний стан, економічні особливості та організацію виробництва макаронних виробів в Україні в умовах воєнного стану, спричиненого російським вторгненням в Україну 2022 року. Обґрунтовано напрями підвищення ефективності функціонування підприємств макаронної галузі, серед яких: удосконалення логістики постачання сировини, енергозбереження, диверсифікація каналів збуту та впровадження інноваційних технологій. Обґрунтовано основні виклики та перспективи розвитку галузі в умовах економічної нестабільності. В умовах війни посилилася конкуренція між внутрішніми виробниками та імпортом: імпорт макаронних виробів зріс більш ніж на 25% у 2025 році; частка імпортної продукції перевищує 50% у деяких сегментах; ключову частку імпорту становить продукція з твердих сортів пшениці. Ринок макаронних виробів України в умовах війни демонструє відносну стійкість, однак характеризується глибокими структурними змінами. Основними викликами залишаються зростання витрат, посилення імпортної конкуренції та зниження рентабельності виробництва.
Авторське право (c) 2026 Юрій Машкін, Вадим Білий, Інна Осіпенко, Петро Кузьменко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЗЕЛЕНІ ТЕХНОЛОГІЇ У ФОРМУВАННІ ІННОВАЦІЙНОГО ПОТЕНЦІАЛУ СТАЛОГО РОЗВИТКУ ПРОМИСЛОВОГО ПІДПРИЄМНИЦТВА
У статті досліджено роль зелених технологій у формуванні інноваційного потенціалу сталого розвитку промислового підприємництва. Обґрунтовано, що в умовах екологічної трансформації, цифровізації виробництва, посилення кліматичних викликів та євроінтеграційних процесів зелені технології набувають значення не лише природоохоронного, а й стратегічного інструменту підвищення конкурентоспроможності підприємств. Розкрито сутність зелених технологій як сукупності технологічних, інженерних, управлінських і цифрових рішень, спрямованих на зменшення негативного впливу господарської діяльності на довкілля за одночасного підвищення економічної ефективності виробництва. Визначено основні напрями їх упровадження на промислових підприємствах, зокрема енергоефективність, декарбонізацію, використання відновлюваних джерел енергії, ресурсоефективне виробництво та циркулярну економіку. Акцентовано, що зелені технології стимулюють оновлення основних фондів, розвиток цифрового моніторингу, удосконалення системи управління, підвищення кваліфікації персоналу, інтеграцію ESG-підходів і формування нових бізнес-моделей. Особливу увагу приділено значенню зеленої технологічної трансформації для повоєнного відновлення промисловості України, оскільки вона дає змогу не лише відновити виробничі потужності, а й забезпечити їх модернізацію відповідно до принципів сталого розвитку, європейських екологічних стандартів і вимог ресурсної безпеки. Доведено, що зелені технології є стратегічною основою інноваційного оновлення промислового підприємництва та його стійкості.
Авторське право (c) 2026 Ольга Могилевська, Сергій Павловський, Юрій Могилевський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ ТА ЗАСТОСУВАННЯ ТОРГОВЕЛЬНИХ СТРАТЕГІЙ В УМОВАХ НЕСТАБІЛЬНОСТІ БІРЖОВОГО РИНКУ УКРАЇНИ
У статті досліджено сутність, функції, види та адаптивний потенціал торговельних стратегій в умовах воєнного стану та повоєнного відновлення України. Обґрунтовано, що різке зростання валютних, логістичних, безпекових і регуляторних ризиків істотно ускладнює прийняття ефективних торговельних та інвестиційних рішень, що зумовлює підвищення ролі формалізованих стратегій як інструменту управління ризиками, капіталом і ринковою поведінкою. На основі узагальнення наукових підходів визначено, що торговельна стратегія є системою об’єктивно встановлених правил входу на ринок і виходу з нього, управління фінансовими потоками, часовими параметрами торгівлі та вибору пріоритетних активів. Встановлено, що застосування торговельних стратегій сприяє зниженню впливу емоційних і поведінкових чинників, підвищенню дисципліни ухвалення рішень, покращенню співвідношення між прибутковістю та ризиком, а також адаптації ринкових рішень до нестабільного середовища. Систематизовано основні види торговельних стратегій за методом торгівлі, механізмом реалізації та часовим горизонтом, а також узагальнено підходи до їх класифікації в умовах воєнних ризиків. Доведено, що в сучасних умовах такі стратегії мають враховувати коливання попиту і пропозиції, валютні та інфляційні ризики, безпекові загрози, логістичні обмеження та регуляторне втручання держави. Водночас виявлено обмеження їх використання, зокрема складність розроблення, ризик надмірної орієнтації на історичні дані та небезпеку «підгонки» моделей під минулі ринкові сценарії. Зроблено висновок, що торговельні стратегії в умовах війни та повоєнної реконструкції доцільно розглядати не лише як інструмент отримання прибутку, а й як важливий механізм забезпечення стійкості біржового ринку, підтримки інвестиційної активності, раціонального розподілу ресурсів і відновлення економічного зростання України.
Авторське право (c) 2026 Денис Мягков https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ДЕЯКІ АСПЕКТИ ФУНКЦІОНУВАННЯ ПЕРСОНАЛЬНИХ ФІНАНСІВ У СУЧАСНІЙ ПОВЕДІНКОВІЙ ЕКОНОМІЧНІЙ СИСТЕМІ
У контексті сучасної фінансової архітектоніки виокремлення персональних фінансів як фундаментальної категорії є не просто термінологічною новацією, а стратегічною необхідністю для адекватного відображення економічних реалій. Перехід від традиційного аналізу, зосередженого переважно на корпоративному та державному секторах, до дослідження фінансових відносин на новому економічному рівні – рівні індивіда – дозволяє розкрити глибинні механізми формування капіталу в масштабах усієї системи. Теоретико-методологічне обґрунтування цієї категорії ґрунтується на визнанні автономії особистого фінансового простору як першоджерела економічної динаміки. Такий науковий зсув є критично важливим, оскільки він закладає фундамент для розуміння мікрооснов макроекономічної стабільності. Ця радикальна зміна підходів безпосередньо зумовлена тривалою історичною еволюцією фінансової думки, що поступово готувала ґрунт для визнання самоцінності фінансової діяльності особистості. У статті обґрунтовано теоретико-методологічні засади становлення персональних фінансів як фундаментальної категорії сучасної фінансової думки. Досліджено парадигмальний перехід від традиційного аналізу до вивчення нового економічного рівня фінансових відносин. Здійснено ретроспективний аналіз еволюції фінансових теорій, доводячи, що інтеграція поведінкових та інституційних підходів дозволила ідентифікувати людину не як пасивного носія соціальної ролі, а як активного суб’єкта фінансових відносин. Систематизовано понятійний апарат, проведено делімітацію категорій «персональні фінанси» та «фінанси домогосподарств» на основі правового статусу та цільової спрямованості. Особливу увагу приділено розробці ієрархічної системи принципів (конститутивних та регулятивних), що визначають життєздатність персональної фінансової діяльності. Результати дослідження підтверджують, що розвиток персональних фінансів є передумовою накопичення людського капіталу – ключового маркера сталого економічного розвитку держави.
Авторське право (c) 2026 Олена Наголюк, Лариса Васюренко, Ярослав Ковальчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОРГАНІЗАЦІЙНІ ТА ПРАВОВІ АСПЕКТИ МУНІЦИПАЛЬНОГО ВРЯДУВАННЯ: ІННОВАЦІЙНИЙ ТА ЦИФРОВИЙ РОЗВИТОК, РЕГІОНАЛЬНЕ ВІДНОВЛЕННЯ, ГЛОБАЛЬНА НЕСТАБІЛЬНІСТЬ
Стаття присвячена комплексному аналізу організаційно-правових основ муніципального управління в контексті забезпечення інноваційного та цифрового розвитку територіальних громад, а також їх відновлення в умовах глобальної нестабільності та посткризових трансформацій. Актуальність дослідження зумовлена зростаючою роллю місцевого самоврядування як ключового інституційного суб’єкта формування адаптивних моделей розвитку регіонів, здатних до швидкого реагування на зовнішні виклики, зокрема в умовах воєнних та економічних криз. Обґрунтовано, що сучасна правова модель муніципального управління переважно базується на процедурно-регуляторному підході, орієнтованому на розподіл повноважень і функцій між рівнями влади, що обмежує її потенціал щодо активного стимулювання інноваційних процесів і цифрової трансформації на рівні територіальних громад. Доведено, що така модель не враховує належним чином роль інтелектуального та цифрового капіталу як визначального ресурсу сучасного розвитку. Встановлено, що існуючі нормативно-правові механізми не забезпечують достатнього рівня інституціоналізації нематеріальних активів громади, зокрема знань, компетенцій, інформаційних ресурсів і цифрових платформ, які формують основу інноваційної економіки. У дослідженні виокремлено три ключові напрями взаємодії між організаційно-правовим механізмом муніципального управління та інтелектуальним потенціалом: розвиток кадрового потенціалу органів місцевої влади на засадах цифрових компетенцій, формування систем управління цифровими активами територіальних громад та активізація міжмуніципального партнерства з метою обміну знаннями та кращими практиками. Запропоновано напрями вдосконалення нормативно-правового забезпечення, спрямовані на трансформацію муніципального управління у бік підвищення його інституційної спроможності як драйвера інноваційного розвитку, цифровізації та стійкого відновлення регіонів, що передбачає інтеграцію нових підходів до управління знаннями, цифровими ресурсами та мережевою взаємодією громад.
Авторське право (c) 2026 Ірина Надточій, Інна Іртищева, Ірина Крамаренко, Олександр Іртищев https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНКЛЮЗИВНІСТЬ ЯК УПРАВЛІНСЬКИЙ КРИТЕРІЙ ЕФЕКТИВНОСТІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ТА МІСЦЕВОЇ ПОЛІТИКИ РОЗВИТКУ ВЕТЕРАНСЬКОГО ПІДПРИЄМНИЦТВА
У статті досліджено інклюзивність як управлінський критерій оцінювання ефективності регіональної та місцевої політики розвитку ветеранського підприємництва в Україні. Доведено, що в умовах війни та повоєнного відновлення результативність політики підтримки підприємництва має вимірюватися не лише кількістю створених бізнесів або обсягом наданих грантів, а й тим, наскільки вона забезпечує ветеранам і ветеранкам, особам з інвалідністю внаслідок війни, членам сімей військовослужбовців та громадам безпечний, доступний і результативний шлях до економічної самореалізації. Узагальнено міжнародні та українські напрацювання щодо інклюзивного підприємництва і соціально-економічної реінтеграції ветеранів, збережено й переорієнтовано систему аналітичних таблиць, адаптовано кластерний підхід до регіональної диференціації та запропоновано механізми інтеграції інклюзивності до стратегій, програм, інституцій підтримки, локальних стимулів і моніторингу.
Авторське право (c) 2026 Світлана Онищенко, Андрій Скрильник https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РИНОК ЦИФРОВИХ ФІНАНСОВИХ АКТИВІВ ТА ФОНДОВИЙ РИНОК УКРАЇНИ: НАПРЯМИ ВЗАЄМОДІЇ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ
У статті досліджено напрями взаємодії цифрових фінансових активів із фондовим ринком України в умовах високої концентрації торгів в ОВДП, слабкої глибини корпоративного сегмента та євроінтеграційного оновлення регулювання. Обґрунтовано, що цифрові фінансові активи доцільно розглядати не як заміну цінних паперів, а як технологічний шар для цифрового представлення прав, посттрейдингових процедур, кастодіального контролю та розширення інвесторського доступу. Визначено п’ять напрямів інтеграції: токенізацію фінансових інструментів, DLT-посттрейдинг, кастодіальну інфраструктуру, інвесторський доступ і регуляторну сумісність. Запропоновано поетапну модель пілотування токенізованих боргових інструментів із прив’язкою до депозитарного обліку, розкриття інформації, захисту інвесторів і контролю операційних ризиків.
Авторське право (c) 2026 Юлія Перегуда https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕХАНІЗМ НЕЙТРАЛІЗАЦІЇ РИЗИКІВ У ФОРМУВАННІ ІНВЕСТИЦІЙНОЇ ПОЛІТИКИ В СИСТЕМІ ФІНАНСОВОГО РОЗВИТКУ АГРАРНИХ ПІДПРИЄМСТВ
У статті досліджено механізм нейтралізації ризиків у формуванні інвестиційної політики аграрних підприємств в системі їх фінансового розвитку. Особливу увагу приділено класифікації методів та інструментів нейтралізації ризиків агарних підприємств, зокрема: методи уникнення ризиків; зниження (мінімізації) ризиків; прийняття (утримання) ризиків; передача (розподіл) ризиків. Визначено механізм нейтралізації ризиків як сукупність взаємоповʼязаних методів, інструментів, управлінських рішень та правових норм, спрямованих на завчасне виявлення, мінімізацію, локалізацію або повне усунення негативного впливу внутрішніх і зовнішніх загроз на фінансово-господарську діяльність підприємства з метою збереження його фінансової стійкості та забезпечення стабільного розвитку. Окремо проаналізовано Geopolitical Risk Index (GPR) для України протягом 2014-2025 рр. Запропоновано механізм нейтралізації ризиків аграрних підприємств в системі фінансового розвитку.
Авторське право (c) 2026 Наталія Поліщук, Денис Іщенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПУБЛІЧНА ДИПЛОМАТІЯ В СИСТЕМІ МІЖНАРОДНИХ КОМУНІКАЦІЙ
Стаття присвячена вивченню ролі публічної дипломатії у системі міжнародної комунікації як сучасного інструменту м’якої сили у напрямі формування і підтримки репутації держави, вираження її позицій та пріоритетів з різних питань, реалізації зовнішньої політики. Розглянуто сутність публічної дипломатії як технології представництва інтересів, інструменту довгострокової дії, нової форми міждержавного спілкування. Окреслено основні види публічної дипломатії – культурна, економічна, експертна, кулінарна, науково-освітня, спортивна, цифрова тощо. Наголошено на відмінностях публічної дипломатії від традиційної та описано її як багаторівневу систему міжнародних комунікацій, що охоплює інформаційний, репутаційний і поведінковий рівні. Зазначено, що найбільш комплексним інструментом кількісної оцінки м’якої сили держав сьогодні вважається Global Soft Power Index, розроблений Brand Finance, який кількісно оцінює сприйняття держав за такими важливими критеріями, як відомість, репутація та вплив. У проведеному дослідженні Global Soft Power Index розглядається як агрегований результат функціонування системи публічної дипломатії. Розглянуто Топ-10 країн у рейтингу Global Soft Power Index-2026. Зазначено, що лідерські позиції зберігають Сполучені Штати Америки, Китай, Японія, Велика Британія, водночас демонструючи різноспрямовану динаміку. З’ясовано зв’язок між значенням індексу “м’якої сили” та впізнаваності країн, а також значенням індексу “м’якої сили” та репутації країн на світовому рівні у 2026 році. Зроблено висновок, що публічна дипломатія, організована на системних засадах, спроможна компенсувати навіть дефіцит традиційної репутації. Розглянуто приклад Південної Кореї у напрямі використання культурної дипломатії як довгострокового інструменту впливу, Японії – щодо розвитку економічної дипломатії і Швейцарії – стосовно формування стабільної репутації. Зроблено висновок, що публічна дипломатія сьогодні виступає вагомим інструментом формування і підтримки міжнародного іміджу держав, а її ефективність безпосередньо втілюється у показниках сприйняття на глобальному рівні.
Авторське право (c) 2026 Юлія Полякова, Оксана Шайда, Лілія Грабар https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВПЛИВ МІЖНАРОДНОГО РУХУ ТРУДОВИХ РЕСУРСІВ НА ФОРМУВАННЯ ДЕРЖАВНОГО БЮДЖЕТУ КРАЇНИ
Здійснено комплексне дослідження впливу міжнародного руху трудових ресурсів на формування державного бюджету країни в умовах глобалізації економічних процесів. Обґрунтовано теоретичні підходи до визначення сутності трудової міграції та її фіскальних ефектів. Визначено основні канали впливу міжнародної трудової міграції на державні фінанси, зокрема через податкові надходження, соціальні внески, державні видатки та грошові перекази мігрантів. Особливу увагу приділено аналізу специфіки впливу міграційних процесів на бюджетні системи країн-донорів і країн-реципієнтів. Проведено порівняльний аналіз України та Польщі, який дозволив виявити асиметричний характер фіскальних ефектів трудової міграції. Встановлено, що для України характерним є поєднання позитивного впливу грошових переказів та негативного впливу скорочення податкової бази, тоді як для Польщі трудова міграція виступає джерелом зростання бюджетних надходжень. На основі SWOT-аналізу визначено ключові переваги, недоліки, можливості та загрози впливу міжнародної трудової міграції на бюджетну систему України. Доведено, що в довгостроковій перспективі негативні ефекти міграції можуть переважати, що потребує вдосконалення державної політики у сфері регулювання міграційних процесів. Показано, що міжнародна трудова міграція виконує функцію перерозподілу фінансових ресурсів між країнами. Країни-донори фактично втрачають частину свого економічного потенціалу у вигляді людського капіталу та податкових надходжень, тоді як країни-реципієнти отримують додаткові ресурси для розвитку. Зауважено, що така ситуація створює нерівномірність у розподілі вигоди від глобалізації та підкреслює необхідність розробки ефективної державної політики у сфері регулювання міграційних процесів. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання отриманих результатів при формуванні бюджетної та міграційної політики держави.
Авторське право (c) 2026 Юрій Присяжнюк, Мар'ян Пастернак, Юрій Федунь https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ ІНСТРУМЕНТУ ПУБЛІЧНО-ПРИВАТНОГО ПАРТНЕРСТВА У СІЛЬСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВІ
У статті досліджено особливості застосування публічно-приватного партнерства у сільському господарстві як інструменту інвестиційного, інфраструктурного та інноваційного розвитку агропродовольчого сектору. Обґрунтовано, що аграрна сфера має специфічні умови функціонування, зумовлені сезонністю виробництва, залежністю від природно-кліматичних чинників, високою капіталомісткістю, потребою в сучасній логістиці, доступі до фінансування, ефективному управлінні земельними ресурсами, дотриманні стандартів безпечності харчових продуктів, ветеринарного та фітосанітарного контролю. Визначено, що публічно-приватне партнерство у сільському господарстві не обмежується реалізацією інфраструктурних проєктів, а охоплює розвиток ланцюгів доданої вартості, аграрних інновацій, дорадчих сервісів, цифрових платформ, фінансових механізмів, екологічної модернізації та підтримки малих і середніх виробників. Розкрито основні моделі аграрного партнерства, зокрема концесійні моделі, договори управління, платежі за доступність, інноваційні партнерства, 4P-модель, фінансове партнерство та механізми змішаного фінансування. Особливу увагу приділено значенню ППП для України в умовах повоєнного відновлення, необхідності відбудови аграрної інфраструктури, розмінування земель, розвитку переробки, зрошення, логістики, ветеринарної безпеки та залучення приватного капіталу. Доведено, що ефективність ППП залежить від прозорого відбору партнерів, збалансованого розподілу ризиків, захисту публічного інтересу, участі виробників, інституційної спроможності держави та постійного моніторингу результатів.
Авторське право (c) 2026 Анна Ребрина, Микола Калінчик https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПЕРЕДУМОВИ РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ ВИРОБНИЧИХ ПІДПРИЄМСТВ В УМОВАХ ЕКОНОМІЧНОЇ НЕСТАБІЛЬНОСТІ В УКРАЇНІ
У статті досліджено теоретико-методичні засади та практичні передумови реструктуризації виробничих підприємств в умовах економічної нестабільності, зумовленої повномасштабною військовою агресією проти України. Визначено фундаментальну роль промислового сектору для забезпечення економічної безпеки держави. На основі офіційних статистичних даних здійснено комплексний аналіз динаміки кількості суб’єктів господарювання, їх галузевої спеціалізації, регіонального розподілу та змін у структурі трудової зайнятості. Встановлено критичне скорочення виробничих потужностей у 2022 році, що обумовлено прямими наслідками бойових дій, міграцією населення, розривом логістичних ланцюгів та енергетичною дестабілізацією. Обґрунтовано необхідність переходу від реактивного управління до проактивної адаптації шляхом впровадження системної реструктуризації. Доведено, що подолання кризових явищ вимагає інтегрованого застосування фінансової, операційної, стратегічної, організаційної та інноваційної трансформації, узгодженої з воєнними реаліями. Отримані результати створюють науково-методичну основу для прийняття обґрунтованих управлінських рішень на мікрорівні в контексті післявоєнної реконструкції економіки.
Авторське право (c) 2026 Людмила Свистун https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЦИФРОВИЙ БРЕНДИНГ В УМОВАХ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОЇ ЕКОНОМІКИ: ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ТА МЕХАНІЗМИ РОЗВИТКУ
Стаття присвячена дослідженню особливостей цифрового брендингу в умовах розвитку цифрової економіки. У роботі розглянуто сутність цифрового брендингу та його роль у забезпеченні конкурентоспроможності бренду в умовах динамічних змін цифрового простору. Проаналізовано основні переваги цифрового брендингу, зокрема інтерактивність, персоналізацію комунікацій, омніканальність, високу вимірюваність результатів та адаптивність до змін поведінки споживачів. Обґрунтовано значення сучасних цифрових маркетингових інструментів у процесі розвитку бренду. Визначено особливості формування стратегії цифрового брендингу та виокремлено основні етапи її реалізації в умовах цифрової економіки. Досліджено роль інноваційних технологій, цифрових платформ і сучасних комунікаційних підходів у формуванні ефективної взаємодії бренду зі споживачами. Обґрунтовано, що ефективний цифровий брендинг забезпечує формування стійкої цифрової присутності бренду, підвищення рівня довіри та лояльності аудиторії, а також створює передумови для зміцнення конкурентних позицій бренду у цифровому середовищі.
Авторське право (c) 2026 Сергій Смерічевський, Іван Марченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РЕГІОНАЛЬНИЙ МОНІТОРИНГ БЕЗБАРНОСТІ В КОНТЕКСТІ ІМПЛЕМЕНТАЦІЇ ОНОВЛЕНИХ ДЕРЖАВНИХ БУДІВЕЛЬНИХ НОРМ ІНКЛЮЗИВНОСТІ ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У статті проаналізовано результати регіонального моніторингу безбар’єрності в територіальних громадах Тернопільської області крізь призму імплементації оновлених державних будівельних норм інклюзивності. Розглянуто стратегічний перехід української туристичної галузі до формування інклюзивної екосистеми в умовах воєнного стану. На основі обстеження значної частини об’єктів фізичного оточення регіону виявлено критично низький рівень доступності для маломобільних груп населення, що суперечить вимогам оновлених норм універсального дизайну, тактильної навігації та безпечної евакуації. Незважаючи на позитивний досвід окремих громад, регіон потребує невідкладної адаптації соціальної, транспортної та адміністративної інфраструктури. Запропоновано рекомендації щодо впровадження безперервних безбар’єрних маршрутів та багатосенсорних систем орієнтування для органів місцевого самоврядування й бізнесу.
Авторське право (c) 2026 Наталія Фалович https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПАРАДИГМАЛЬНІ ОСНОВИ ТРАНСФОРМАЦІЇ ФОРМУВАННЯ ЛЮДСЬКОГО КАПІТАЛУ АГРАРНИХ ПІДПРИЄМСТВ В УМОВАХ СУЧАСНИХ ВИКЛИКІВ
У статті досліджено теоретичні засади формування людського капіталу аграрних підприємств в умовах сучасних соціально-економічних трансформацій. Узагальнено наукові підходи до трактування сутності поняття “людський капітал” на основі аналізу праць вітчизняних учених та міжнародних організацій. Систематизовано існуючі підходи до розуміння людського капіталу, зокрема особистісний, ресурсний, інвестиційний, синергетичний та інноваційний, що дозволило сформувати комплексне уявлення про дану економічну категорію. Проаналізовано вплив сучасних викликів, серед яких демографічні зміни, міграційні процеси, цифровізація, глобалізація та воєнні ризики, на процес формування та розвитку людського капіталу в аграрному секторі. Обґрунтовано зростання ролі людського капіталу як ключового чинника забезпечення конкурентоспроможності, інноваційного розвитку та стійкості аграрних підприємств. На основі проведеного дослідження запропоновано авторське визначення понять “людський капітал” та “людський капітал аграрного підприємства”, що враховують сучасні трансформаційні процеси, зокрема цифровізацію та вплив кризових факторів.
Авторське право (c) 2026 Олександр Фірстенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
БРЕНД-КОМУНІКАЦІЇ УКРАЇНСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ У ВОЄННИЙ ЧАС: ВІД РЕСУРСНОГО ПОТЕНЦІАЛУ ДО СТРАТЕГІЙ ВІДНОВЛЕННЯ
Статтю присвячено обґрунтуванню стратегічних напрямів бренд-комунікацій українських територій у воєнний час. Актуальність дослідження зумовлена тим, що території України живуть у середовищі тривалих викликів, водночас зберігаючи потребу в залученні інвестицій, міжнародної допомоги, діаспорної підтримки тощо. Метою є визначення способів перетворення ресурсного потенціалу, слабких сторін, зовнішніх можливостей і загроз українських територій на практичні рішення у сфері стратегічних бренд-комунікацій. Методологічну основу становлять TOWS-аналіз, структурно-логічний аналіз, узагальнення тощо. Авторський внесок полягає в адаптації TOWS-підходу до завдань територіального брендингу в умовах війни та відновлення. Наукова новизна полягає в обґрунтуванні бренд-комунікацій українських територій як інструменту організованого представлення ресурсів, ризиків і потреб відновлення. У статті запропоновано рамку, яка пов’язує територіальні активи, вразливості та зовнішні можливості з конкретними комунікаційними продуктами. Практичне значення полягає у можливості використання результатів органами місцевого самоврядування, туристичними організаціями, донорськими проєктами тощо. Основний висновок полягає в тому, що бренд-комунікації українських територій мають бути інструментом стратегічної організації довіри, при цьому їхня результативність залежить від здатності регіону представити власні ресурси, ризики й потреби відновлення у форматі конкретних пропозицій для інвесторів, донорів, мешканців, туристів, діаспори та міжнародних партнерів.
Авторське право (c) 2026 Євген Шкуров https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АКТУАЛЬНІ ІНСТРУМЕНТИ ФІНАНСУВАННЯ МУНІЦИПАЛЬНОГО СЕКТОРУ ПІД ЧАС ВІЙНИ ТА В ПЕРІОД ВІДБУДОВИ
Повномасштабна війна докорінно змінила умови функціонування муніципального сектору України, оголивши суперечність між безпрецедентним зростанням видаткових потреб громад і звуженням їхньої дохідної автономії. У статті критично проаналізовано актуальний інструментарій фінансування місцевого самоврядування у воєнний період та на етапі відбудови, який автор класифікує за чотирма групами: внутрішні бюджетні джерела (власні доходи, міжбюджетні трансферти), боргові інструменти (місцеві запозичення та муніципальні облігації), зовнішнє цільове фінансування (Ukraine Facility, ресурси міжнародних фінансових організацій, двостороння допомога) та позабюджетні механізми (гранти, побратимство міст, державно-приватне партнерство). Емпіричною базою слугують офіційні дані Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби, аналітика проєкту «Децентралізація», Центру економічної стратегії, а також звіти Європейської Комісії, ЄІБ, ЄБРР і Світового банку за 2022-2025 роки. Доведено, що централізація «військового» ПДФО та супутнє збільшення вирівнювальних трансфертів сформували модель «керованої залежності», яка забезпечує короткострокову стійкість, але підриває фіскальну спроможність громад фінансувати відбудову. На прикладі досвіду Боснії і Герцеговини та механізмів субнаціонального кредитування ЄБРР і Світового банку обґрунтовано необхідність переходу від грантово-донорської до інвестиційно-кредитної моделі, що передбачає відновлення кредитоспроможності громад, розвиток ринку муніципальних облігацій та інституціоналізацію цільових фондів відбудови. Запропоновано рекомендації щодо диверсифікації джерел, посилення дохідної бази та інтеграції місцевих інвестиційних проєктів у систему управління публічними інвестиціями.
Авторське право (c) 2026 Сергій Ярошенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0